Тата, шта се дешава?
Мораш да ме саслушаш, као да смо два последња човека на планети. Ок, Ник?
Једнога дана, девојка ће ти дати цвет. Разумеш, цвет. И мораш јој помоћи, Ник.
Помози њој и помоћи ћеш свима нама. Ок?
Знам да ово нема никаквог смисла тренутно, али ја верујем жени која ми је то рекла.
Мислиш ли да можеш да ми верујеш?
Волим те.
Увек сам говорио да си посебан, Ник. Испоставило се да сам у праву.
Дивизија је овде, Ник. Настави да се крећеш.
И не доноси никакве одлуке које било који Посматрач може пратити.
Само сам хтео конверзацију.
Какав губитак.
Однесите његово тело у лабораторију.
Постоје посебни људи на овоме свету. Ми нисмо тражили да будемо посебни. Рођени смо такви.
Ми пролазимо поред вас на улицама сваког дана, и многи нас примећују.
____________ Г У Р А Њ Е
Почело је 1945. Нацисти су покренули експеримент везан за психолошки рат...
... покушавајући да претворе оне са психичким способностима у војнике.
Многи од нас су умрли. Рат се завршио, али експерименти никада нису прекинути.
Друге владе широм света, организовале су оно што, су назвали "Дивизије".
Покушавали су да ураде оно што Нацисти нису, да нас претворе у оружје.
Агенти Дивизија су обучавани да нас прате и лове као животиње...
... и одводе нас од наших породица и пријатеља.
Њихова деца су се расула по целом свету.
Тестирали су нас и категоризовали. Ја сам оно што зову "Посматрач".
Ми можемо да видимо будућност, мада то није увек тако једноставно као што звучи.
Ноћас се срушио Јумбо Јет. Нема извештаја о преживелима.
Друге су називали "Покретачи", што је само лакши начин да се каже "телекинетичари".
Више зграда је срушено за само два сата, само су цигле остале.
"Гурачи" усађују мисли у вашу главу, и чине да свака њихова лаж постане истина.
- Они већ контролишу мој ум... - Председник је нападнут!
"Њушкала", "Смењивачи", "Сенке", "Дрекавци"... и то иде даље и даље.
А у очима Дивизије, сви ми смо само лабораторијски пацови.
Само је један проблем. Ми настављамо да умиремо.
Доказано је да су то деца која су пила радиоактивно млеко.
Нико никада није преживео дрогу намењену побољшању наших моћи.
Зовем се Кеси Холмс. Дивизије су одвеле моју маму од мене.
За сада, будућност, како ја видим, не изгледа сјајно. Добра вест: будућност је променљива...
... на много начина, уз помоћ најситнијих ствари.
Они су били победници у већини битака. Сада је наш ред да добијемо рат.
/ Д А Н А С /
/ЛАБОРАТОРИЈА ДИВИЗИЈЕ/
Преживела је ињекцију.
Она је наш "Нулти пацијент". Доведи ми сва Њушкала која имамо.
Она пешачи. Не може далеко да стигне.
Добиће помоћ од свакога на кога баци поглед.
Урадите све што је потребно да вратите њу и тај шприц. Одмах!
/2 ДАНА ОД САДА/
Шта је? Већ пуцаш за 5.000 и чујем да дугујеш још више том Чену.
- Чен је лажовчина... - Јесам ли ја лажов? Рекао сам... дугујеш 15.
- Па, кладиш ли се или не? - Ок. Али, ако опет изгубим...
... има да те одерем.
Дугујеш нам 6.000, Ник!
Шта си рекао, Ник?
- Ко сте ви? - Ми смо са Дивизијама. - Као, то ниси знао?
- Идите дођавола. - Полако, синко. Да те хоћемо, био би позади у комбију.
Пустићеш нас, или ћемо морати да будемо груби?
Ко се усељава у кењару као што је ова?
- Једна преко друге. Држиш се далеко од радара. - Недовољно далеко.
Можеш ли да верујеш да смо те нашли? Преко твоје старе четкице за зубе.
Рачунамо, од пре 10 година. Једва да је мирис остао.
Мислили смо да си био у Токију.
И у Малезији.
Коначно смо добили твоја очитавања из неких зграда.
Толико много психића у Хонг Конгу који покушавају да побегну. Ник...
- Људи без државе, без лојалности... - Немам жеље да се уплићем у та политичка срања.
Никога осим тебе нема у овом стану већ дуго времена, Ник?
- Зашто? Тражите још некога, осим мене? - Девојку. Има нешто што припада нама.
Боље да наслутиш да је познајеш?
Очигледно, је не знам.
- За случај да морамо опет да те јуримо. - Имам коришћени толет папир можда вам се више допада.
Не труди се да бежиш, Ницк. Сада знамо где си.
Срање.
- Да? - Хеј, Ницк. - Ко је то? - Отвори, Ницк... и спусти пиштољ.
Склони ту ствар. Донела сам ти нешто.
Где је пилетина...? О, ево је.
Хеј! Опа, опа... Извини...
- Овако третираш госте? - Тако третирам случајне странце, који ми упадну у стан.
Као и Њушкала Дивизије, који су управо били овде.
Ко си ти?
Ја сам Кеси.
Овде сам да ти помогнем.
Слушај, Кеси... сигуран сам да су мама и тата нервозни због тебе, па што не би...
- Не разумеш. - Ту си у праву.
Ради се о томе, да ми нађемо 6 милиона $.
То смо ми.
А то је наш новац.
А ово је моја четкица за зубе. Ти си Посматрач.
Дакле, има ли место где можемо да једемо нешто, осим пилетине?
Ја частим.
- Посвађала си се са фризером? - Волим боје.
- Једно по једно. Знам да си 2. генерација Покретача. - Тако се деца изражавају данас?
Како знаш да сам неко видела? Не користиш, заправо, своје моћи, што значи да ниси вежбао.
- Како ми иде за сада? - Настави. - Ја сам Посматрач.
- Друга генерација, као и ти. - Опа! То је... - Компликовано...
... јер будућност се мења и самим говорим о њој. Видим те одсјаје и цртам их у књигу.
Али нисам баш добра у томе. Некако сам лош уметник. Али...
... сигурна сам да ти то већ знаш.
Њушкала су упала у твој стан, тачно? Зато сам ти донела нову четкицу за зубе.
- Говориш кинески? - Кантонски. Изненађењен сам да то ниси знала,обзиром да си Посматрач.
- Понекад погрешно тумачим ствари. - Знам тај осећај.
Да ли си забринут због типова којима такође дугујеш новац?
Немој. Хвала... Моћи ћемо да се побринемо за то за пар дана.
- Са твојих 6 милиона $. - Аха...
- Где је новац? - На путу, овамо. Са девојком.
Немој ми рећи. Иста девојка за којом трагају Њушкала Дивизије.
- Кеси, тачно? - Аха. - Уживај у јелу.
- То је то? - То је. Извини, но неко са 12 год. ко зна да ми треба нова четкица за зубе...
... није довољан да ме упетља са Дивизијама, чак и да ово није трик.
- Имам 13, и речено ми је да изгледам као да имам бар 14. - Тачно...
А ово није трик. Ово је начин да сви добију нешто што желе.
- У ствари, сам чуо то и пре. - Добро. Немој да ми верујеш.
- Али ћеш ми помоћи. - Стварно? Јер управо примам поруку која каже: "Нађи неког другог".
Ако не пронађемо кутију и ту девојку, десиће се стварно лоше ствари, Ник.
Шта? Шта није у реду?
- Срање. Они су овде, на пијаци. - Ко?
- Ко?! - На пијаци су, хајде! - Дивизије? - Дрекавци! Морамо да одемо одавде!
- Како се ово завршава? - Немам појма. - Где је девојка?
- Моја ћерка те је видела са њом. - Рекла сам ти...
Види, рекао сам већ тројици данас. Не познајем ту девојку.
- Глупо дете. Већ сам видела како умиреш. - Онда знаш да то није овде и није данас.
Проклетство...
'Ајде, 'ајде, 'ајде...
- Ник! - Овамо, овамо...
*Шта гледаш? За њима!*
- Брзо! - Овуда!
Прекини...!
- Прекини...! - Бежи, Кеиси!
Прекини...!
*Не треба нам то... Убијемо ли га, изгубићемо девојку.*
Већ сам знала да си овде.
Мора да си ти Кеси Холмс?
- Ко вас је послао? - Твоја мајка.
Недељу пре но ју је заробила Дивизија, рекла ми је да будем данас на тој рибљој пијаци.
- Даље од њега! - То желиш? Само обезбеди да имамо и његову слику за Зид Мртвих.
- Ти си Провлакач? - То би требало да буде очигледно Посматрачу.
- Бар имаш скромни део талента своје мајке. - Имала сам посла са њима.
Пре много година, твоја мајка ми је учинила услугу. Сада је потребно да исплатим свој дуг.
Чула сам да држе твоју мајку скривену дубоко унутар Дивизије.
Толико је дрогирају, да не може чак да држи ни кашику.
Кладим се да су исисали будућност директно из ње.
Помози њој, и помоћи ћеш свима нама.
Са цветом...
Да ли је Ок?
- Ок си? - Да.
Опа... Та жена има магичне прсте.
- За тебе. - Шта је то? - Лотос.
Чуо сам шта је рекла о твојој мајци.
Јеси?
Дивизије је имају... Затворили су је, јер је она највећи Посматрач икада виђен.
Они је се плаше... Плаше се да неће моћи да је контролишу.
Убили су ми оца из истог тог разлога.
- Али претпостављам да си већ то знала . - Ја видим будућност, не прошлост.
А тренутно, наша будућност није баш сјајна.
- То је ново? - Сада праве лом у твом стану, а ја морам да нађем девојку и кутију.
Мења се. Не знам зашто, само...
... нешто што сам урадила, грешка коју сам направила...
Није важно. Само... само је тако.
Мајка ми је рекла да је тај кофер кључ за рушење Дивизије и њену слободу.
Нема новца у тој кутији, зар не?
Уколико нисам пропустио нешто... они још немају ту кутију.
Још увек је тамо негде.
Ако је твоја мајка тако велика "пророчица", како то да је ухваћена?
И ја се то стално питам.
Нисам још ни дошла до најгорег дела.
- Шта је то? - Ми умиремо.
Сјајно.
Здраво, Кира.
Мораш да ухватиш авион. Хајде. Мораш да пођеш са нама.
Христе. Има гомилу овога. Мора да користи, бар 10 пута дневно. Треба то задржати.
Нећеш имати прилику да користиш кармин тамо где идеш. Знаш шта мислим?
- Опет то ради. Губи се, дођавола, из моје главе! - Не, не! - Но! Но!
- Шта је хтела? - Мора у купатило, да повраћа или тако нешто.
Карвер ће нас убити, ако јој се нешто деси.
- Купатило? - Тамо.
Хајде.
Кафу, црну, без шећера.
У реду, уђи овде.
Добар си човек, агенте Мак. Кладим се да потичеш из добре породице?
- Мора да ти је било тешко када је умро? - Ко је умро?
- Твој брат. - Ја немам брата, душо. - Не, имаш.
- Даћу ти нешто, од чега ћеш да се осећаш боље. - И волео си га много.
Али, он је убијен... и ти знаш ко је то урадио, зар не?
Али он је убијен... и ти знаш ко је то урадио, зар не?
Знаш ко је то урадио, зар не? Али, он је убијен...
... и ти знаш ко је то... Али он је убијен, убијен, убијен, убијен...
- Јадно. Морамо радити на својим вештинама, или нећемо ништа променити. - Не гризи нокте.
- Лизалица би ме смирила. Она је Посматрач... - Као ти? - Да...
Хеј, знам ово место. То је...
Знам то место. Клуб "Б", газда, пут Музеја науке. Хвала.
- Зашто је та маслина ван чаше? - То није маслина, перла је. - То је перла?
Да, то је перла. То се пресијава... светлуца...
- О, изгледа као бибер. Да прогутам ту перлу... - То је перла која светлуца.
- Какве везе перла има с тим? - Не знам какве везе има светлуцава перла са тим.
Сјајно... У реду, да поједноставимо. Почећемо са перлом и видети где ће нас одвести.
Звучи као план, али... Шта је са оним делом када сви умиремо?
Сећам се како смо расли заједно, где смо ишли у школу... како је он умро...
Осим што тог брата никада ниси имао. Постоји ли још нешто што ти је можда усађено у главу?
Питам зато што не желим да будем упуцан у фацу, што ти креснух сестру коју никада ниси имао.
Ја немам сестру?
Агенте Мак, ослобођен си дужности. Укрцај се у авион, поједи мало кикирикија и иди кући.
Неће ми опет "угурнути", гдине! Само ме је ухватила неспремног.
Једине мисли у мојој глави су моје сопствене.
Вољан си да ризикујеш живот због тога?
- Да, гдине. - Онда стави пиштољ у уста и повуци обарач.
Не брини... већ си га проверио. Није напуњен.
Раширите те перле пред сваким Њушкалом, сваким Посматрачем, сваким проклетником Хонг Конга...
... који нешто зна, док не нађемо Киру.
Шта са кинеском владом и њиховим момцима? Ако прича процури...
... Дрекавци из целе земље ће је тражити. Не смемо дозволити да се дочепају дроге.
Онда ћемо расписати награду за њену главу.
Да, то је то. Хеј, можеш ли... Ја, немам...
Да, наравно. Имам.
Ево. Можете задржати, хвала.
- Колико имаш? - Немој све да им даш. - Неће бити довољно. - Биће.
- Дај ми то... - Доста је. - Опростите, гдине? - Хеј! Треба нам је 5 мин., 5 мин. - Да.
- Сад слушај. Ово је... место за одрасле, па припази на понашање. - Умукни.
Звучи као пристанак.
- Изабери другу. - Да, да! Покажи ми... - Концентриши се. - Да.
- Краљица херц. - Ок. Гледај. Већ је ту.
Покажи ми, покажи ми... Кец пик.
Мислим да знам зашто смо овде.
- Имаш добре руке. - Ник. Добро си? - Да. - Шта се дешава? Седи.
- Вотка Мартини? - Хвала. - И ја ћу једно такво.
- Она ће Колу. - Моја мајка је пила, када је желела врло јасне слике. Позната је по томе.
- Можда нешто без кофеина. - Ја ћу. Опа...
- То је петица. Задржите кусур. - Хвала.
Знам ко си.
Када сам био у Дивизији, њена мајка је била приоритет сваког Посматрача.
Радили сте за Дивизију?
Желиш да знаш о Дивизији?
10 година. Без захвалности, без пензије. Гурнут на улицу, уз претњу да се не вратим више.
Само зато што су ме Њушкала ухватила у Чикагу. Само сам покушао да купим нешто лепо за жену.
Следећег дана имао сам позив. Погинула је. Саобраћајна несрећа.
Али моја жена... није возила.
Али не морам да вас подсећам какав је то осећај, тачно?
- Треба нам ово. - Маслина?
То је перла.
Наводно треба да нас одведе до некога, кога морамо да нађемо пре Дивизије.
Извините. Могу ли?
- Хвала. - Ох. Нема на чему.
- Одговара? - Мало је округлије и сјајније.
То је то... Баш таква, какву сам видела.
Неће трајати дуго. Одвешћу вас Емили-Ху. Она је бивше Полу-Њушкало.
Ради само као замена. Ево њене адресе.
Хвала, Хук.
Ћао, ћао.
Срећно.
*Ето је...*
*Је ли сада са још неким?*
*Јесте... видим човека... и брод.*
*Је ли срећна? Хоће ли се вратити?*
*То је веома велики брод.*
- Могу ли да помогнем? - Хук Вотерс нас шаље.
Перла која изгледа као ова наводно треба да нас одведе до девојке.
Ви сте из Дивизије?
Да ли нас "посматрате"?
Истина је, девојка која је испустила ту перлу, треба да има кофер који може да сруши Дивизију.
- Кеси мисли да, ако не пронађемо то, умиремо. - И ти јој верујеш?
- Прилично је убедљива. - Па, сматрај да ја нисам убеђена.
- Па, изгледа, мораћемо да сачекамо. - На шта? - Имате отприлике минут да нам помогнете.
- А шта је то? - То је твој... постер.
- То је перла. - То је сат. То је, сада. - Има још минут.
- Ит"с... ригхт ноw... - Yоу"ве гот абоут а минуте.
- Ви, народе, нисте ваљда озбиљни? - Не гледај у мене.
Та девојка иде около и маше оловком по цео дан. Све што заврши на том папиру постане стварност.
Ја једноставно видим, као да гледам фотографију.
Види... ни ми не желимо Дивизије у Хонг Конгу, баш као и ви.
Биће све много лакше, ако нам помогнете да нађемо девојку.
*Подсећаш ме на некога... кога сам некада знала*
У реду.
Они ће то расути то по целом граду.
Пронаћи ћете ону коју тражите на доку Квун Тунг.
Опростите...
- Опростите, говорите енглески? - Не. - Не. - У ствари није ни важно. Само ми треба превоз.
Стари смо пријатељи, тачно?
Знам, знам, требало је да позовем.
- 'Еј, 'еј, 'еј, 'еј... Кира? - Проклетство! - Шта радиш овде? - Пропаде ми вожња!
- Немој! - Немој. Немој, шта? Ти си девојка коју сви траже?
- Требало је да те убијем Ник. - Хеј! - Знаш ту лудачу? - Шта се десило? - Сада хоћеш да знаш?
Шта то треб да значи? Мислио сам да си отишла, ниси ми одговарала на позиве.
- Дивизија ме је ухватила и затворила. - Шта?! - Али, ти ниси дошао! - Тражио сам те! Јесам!
Ниси ме нашао.
Завршено. Шта год било, преболите. Стварно предлажем да то расправимо на другом месту.
Идемо, Ницк.
- Кира. Дивизија те тражи. - Они траже кутију, баш као и ти.
- Шта је у кутији, Кира? - Не знам.
Све што знам је, пробудила сам се на броду, са поруком коју написах, да те нађем...
... да би ми помогао да нађем кутију.
Не сећам се ничега, осим последњих пар дана...
... без обзира како се трудила. - Мора да си се "испразнила".
Брисање сећања отежава Дивизији да те прати.
Не и сећање на тебе.
- Могу ли да говорим са тобом, тренутак? - Може ли да сачека? Некако сам, у сред нечега. - Не.
Ти, ја и моја мама... Никада пре нисам видела смрт моје маме.
- То је она, Ник. Она мења будућност, и погоршава је. Морамо је откачити. - Откачити?
Кеси, ми...
- Кеси, тек смо је пронашли. - И она нема кутију...
... што је оно за чиме трагамо, ако се сећаш? - Да, знам.
- Нашли смо њу, наћи ћемо и кутију. Нас троје. - Да, а Дивизија ће наћи њу. О да, нас троје.
- Набавићемо "Сенку", па неће моћи да је прате. Задовољна? - Не!
- Кеси, мораш да ми верујеш. - Не падам на те приче о поверењу.
Боље уради нешто брзо, јер ће ми позлити од цртања лешева.
То је он.
- Хеј, Пинки. - Хеј, Ник. - Хеј. - У реду, ко емитује врелину?
У реду.
Ево како то функционише: Добијам 10.000 дневно као Сенка гђице Проблематичне.
Док год буде на 20 стопа од мене, ниједно Њушкало неће је наће.
Не бринем ни да стоје пред нама, на длаку удаљени.
- Срећна? - Безгранично. - У реду, да нађемо неко место да размислимо.
- Дакле, Пинки, жена ти је дала то име? - Не, Дивизија је, душо. У старим данима.
Жао ми је. Не могу да се сетим ничега у вези кутије.
Шокантно.
- Могу ли да се оперем, а да не будем убијена? - Не заборави да опереш иза ушију.
- Фину девојку имаш овде. - Да. Некада је била.
Упознали смо се док сам варао туристе на Кони-Ајланду.
- Радили смо све заједно. Све... - Дакле, само ћемо седети овде и чекати да она врати сећање.
И надаћемо се да ће нам рећи где је кутија, пре но је се Карвер дочепа... или нас. Сјајан план.
- Где идеш? - Има топле пилетине доле. Идеш и ти?
- Не, добро сам. Остаћу овде и видим могу ли да помогнем. - Забави се тиме.
- Где ти идеш? - Опусти се, Ромео. Могу да је чувам сасвим добро и из ходника.
Не морам да будем Посматрач да бих видео где ово води.
Ох! Извини...
- Мислио сам да је купатило... у пламену. - Морала сам некако да те натерам да уђеш.
- Ти си ми то "гурнула"? - Није ти се допало?
Гурнућу назад.
- Мој отац очекује од мене да нађем тај кофер. - Као и моја мајка.
Али не видиш га јасно, зар не? Превише ствари се стално мења.
Већ сам видела како умиреш. Да ли си то већ видела?
Можеш то променити, знаш. Мноштво авиона иде из Хонг Конга сваког дана.
- О, то ћемо да променимо. - Поставила си Сенку на девојку.
Знаш да је то само привремено. Девојка је та која ће смрвити све твоје мале маштарије.
Па, пренеси Нику нешто, девојчице. Реци, да ће му моја породица разнети мозак као парадаиз.
Реци му да је то будућност коју ја видим.
Ох, дечко...
Хало?
- Ту си. Где је пиленце, које ће нас побити? - Пијана си? - Да.
- Извини, знаш процедуру, није добро за 10-то годишњаке. - Имам 13! Поносим се младошћу! Анд И ам поwеринг мy усе!
- Ја... не могу да верујем. - Ја радим. - Ти... ти си све упропастила! - У реду...
- Дај то. Шта је то? Причали смо о овом, Кеси. Нико нигде не иде. Шта је то? - Не схваташ Ник.
- Она је та која ће нас све побити, заправо. - Бар ћемо сви погинути. - Да, зајеби.
- Под "ми", не мислиш на...? - И ти!
- Поп девојка је бољи Посматрач од мене. - Па... Нико није рекао ништа о Посматрачима.
- Могу да радим само заштиту од Њушкала. - Добро. - Не.
Истина, ако те јури Посматрач, то је само питање времена.
У реду, онда ћемо се раздвојити. Даћемо им два трага да прате, уместо једног.
- Пинки, ти поведи Киру негде на безбедно... - Не. Ја не идем са њим. Без увреде.
Нисам увређен, колачићу. Знам да је твој драги шампион.
Наћи ћу те.
Пустимо је да мало одспава.
- *Корак је увек испред наше сестре* - *Отац ће бити бесан.* - Видела је да долазим.
*Можда је боља од тебе.*
Ипак ће умрети!
Отишла је, знаш.
Само кажем....
- Ок си? - Не...
- Не, док не нађемо ту кутију. - Када си је задњи пут видела? - Нисам од јуче.
Стално покушавам, али...
Ако је не нађемо ускоро, убиће ми маму, а ја ћу бити крива за то.
Погледај ме. Хеј! Погледај ме. Стварно мислиш да ћу дозволити да се то деси?
- Сада, рекла си да се будућност мења. Мења се самим тим што је знаш? - Може се променити.
Не значи и да хоће.
- Довољно добро. - Шта то радиш? Шта хоћеш да урадиш?
Покушаћу да направим бољу будућност.
Кренеш ли на Карвера то неће ништа променити. То неће спасити мене, неће тебе, неће ни њу.
То је само питање времена, Кеси. Ако ја не кренем на њега, он ће доћи по нас.
Емили, Ник је. Чуј, Дивизија је послала Гурача, Карвера у Хонг Конг. Требаш ми, да га нађем.
Само искористи перлу коју сам ти дао. Сигуран сам да су његови прсти свуда.
- *Нисмо још отворили.* - Нисам гладан.
Хенри Карвер...
Па, ево лица које нисам дуго видео.
Седи. Храна је у ствари прилично добра овде.
Дај ми један добар разлог да те не убијем баш сада.
- Добро. - Покушаваш да уђеш у моју главу?
Само напред. Види, можеш ли да ме "гурнеш" пре но повучем окидач.
- Па, 10 година је дуг период за обуздавање беса. - Мој отац се не би сложио.
- Говно једно. -Твој отац, кога сам поштовао, остао је при ставу са великим интегритетом...
... што је више него што ико може да каже за тебе.
- Ово је твој покушај да... - Мислиш да не знам ову будућност? А?
Имам 20 најбољих Посматрача на свету, који прате сваки покрет, у овом тренутку.
Умиреш, Ник.
Сви ви умирете. Знаш ко неће?
- Ја. - Сигуран си у вези тога?
Ок...
Кира је наш нулти пацијент...
... и са њом ћемо створити војску какву свет није видео. - Извини? Треба да бринем за то?
Добро. Јебеш патриотизам.
Девојка ће умрети, уколико не добије неопходне ињекције.
И нећеш то пронаћи нигде, осим са мном.
Можда бринеш због тога.
Реци ми нешто, Ник... Јер јој крв већ поцрнела?
Не? Изнутра, она ври?
Или се склања се што даље и од тебе?
Схватићу то као "да".
Ти већ знаш крај ове приче, и само можеш да га црташ на много начина.
Променићу то.
- Не верујеш у то, зар не? - Молим вас...
... не терајте ме да урадим нешто себи. - Повређивањем ћеш променити будућност?
- А мени се свиђа као та будућност тече. - Па ћете га убити?
Викторе!
Мислим да сам ти управо спасила живот.
Нема потребе да ми се захваљујеш. Само би требало да почнеш да ме слушаш.
Изгледаш к'о говно.
- Где је она? - 5-А. - Је ли безбедна? - Да. Али је болесна. Прилично је лоше.
Морам да те нешто питам.
Шта је у кутији?
То... то је дрога. Нека врста психичких стероида који нам побољшавају могућности...
... али нас убијају.
Хоће да се вратим, јер сам ја једина, која је преживела ињекцију.
Реци ми зашто сам управо нацртала себе, како држим њену ципелу?
Је ли Ок?
- Шта? Не, мора да ме зезате. - Она умире. - Не увлачи мене у то.
Већ си увучена. Морамо да знамо шта овај кључ откључава.
Молим те.
- Кеиси, колико она Кинескиња зна? - Шта год радили, мора бити више.
Њихови Посматрачи су бољи од мене. Знамо да постоји кофер у коме је дрога Дивизије.
- Кира га је сакрила негде у Хонг Конгу. - Можеш ли нас нацртати што даље одавде?
Не можемо ништа променити, док нас она прати. Оног тренутка када то урадимо, она ће видети.
- Како мислиш? - Она види намере. Оно што одлучимо да урадимо.
Ја одлучим да пређем улицу, дакле, види ме како прелазим улицу?
Шта ако ништа што радимо нема смисла? Или се стално предомишљамо...
... они неће тачно знати шта ћемо ми да урадимо.
- То би упалило? - Могло би, ако почнемо да тражимо кутију.
Шта год овај кључ откључава, покривено је Сенком, какву као да сам већ видела.
То је овуда.
То стварно сужава претрагу.
Ако је покривено Сенком, нећу моћи да га нацртам.
То зграда недостаје.
- Мислио сам да Сенке немају ефекта на Посматраче као што је Кеси? - И немају.
Не би требало ни да смо способни да покријемо Сенком целу зграду.
Хтела си да ме видиш?
Требаће ми твоја помоћ.
Посматрачи са свих страна нас прате. Карвер... Кинези... све што помислимо да урадимо, знају.
- Зато сви ми стално умиремо у Кесиној књизи. - Пардон? - Ти умиреш на спољном делу лифта.
- Па, како да учинимо будућност непредвидивом? - Тиме што нећемо знати шта ћемо да урадимо...
... до тренутка док то не урадимо. - План без планирања. - Да, тачно.
Ок... Написаћу писмо сваком од вас. Даћу вам одређена упутства.
Не отварајте, док вам не кажем.
Онда ћу последње писмо написати самом себи...
Избрисаћу из сећања све написано. Зато требаш ти да нађеш типа што је избрисао сећање Кири.
- Сигурна ствар. - То звучи као одличан план?
- Имаш ли бољи? - Ја сам полу-слеп. - Да.
Кеси... треба ми још један твој цртеж. Морам да знам тачну величину и облик кутије. И шприца.
*Наши Посматрачи кажу да је већ овде.*
*Оче... знам шта Дивизија тражи. То је бризгаљка.*
*Са том дрогом, бићемо много моћнији од Дивизије.*
Девојка ће умрети, осим ако не добије неопходну ињекцију.
Нећеш да пронађеш ту ствар било где, осим са мном.
Ти умиреш, Ник.
Сви ви умирете.
Потребни су ти лекови које Царвер има.
Нећу да гледам како умиреш.
Вратићу се по тебе.
Обећавам.
Када да отворим ово?
Када почнеш да сумњаш у истину.
- Знате када да отворите ово? - Сигуран си да је ово у реду?
Не.
Ник?
Понеси кишобран, падаће киша.
И ти буди опрезна.
Натерала си нас да те јуримо преко пола света, и онда дозволиш да те битанга...
... као што је Пинки Стеин доведе? - Болесна сам. - Ти си болесна?
Ти и не знаш шта си.
Викторе, плати човеку.
Наравно.
Знам да још нисам платио. Чекај овде.
- Да ли су те пратили? - Никад ме не прате.
- Па, где је тај тип? - Који? - Жути. - Велики? - Аха.
Ву Чианг?
- Овде си због девојке? - Ти си онај који је избрисао памћење Кири?
Пре 5 год. жена ми је рекла да ће доћи америчка девојка. Дошла је пре 2 дана. Појавила се.
Имам посао за тебе.
Пре 2 сата сам написао 7 писама. Хоћу да ми поништиш сећање да сам их икада написао.
7 писама, 2 сата сећања.
Жена ми је рекла те ствари.
Али није платила и за тебе.
А када завршиш, хоћу да отвориш ово и прочиташ.
[ 7:34 ]
- Треба ми минут. - Како желиш.
Као... пробудим се и заборавим ко сам. Хоћу ли?
[ 7:35 ]
Стани, стани, стани... Не, само... напред.
Све је отишло.
Будућност је... нестала. Изгубила сам везу.
*Стој. Вашу индентификацију.*
*Ја сам инспектор сигурности.*
- *Треба да знам где су сигуносни преградци.* - *Наравно, гдине. Морате лифтом...*
*... на сам врх. Задњи спрат.* - *Да идем овуда?* - *О, да.*
Није проблем.
4.100
*Посао је готов. Не треба више зграду да "сенчите". Девојка ме је послала...*
[ 4.100 ]
Хвала. Спремни?
- Права величина, прави облик. - Нема проблема. Боље пожури. Неће трајати дуго.
/САКРИ СЕ/
Срање...
/ИДИ КУЋИ/
Господ даје...
Да ли си стварно мислио да можеш да збришеш из града са тим?
Реци ми, да ли је ово вредно умирања?
Не. Умираће полако. Твоја сестра ми је то обећала...
... и велики део новца.
Да ли знаш колико ће људи на овом свету убити ова ствар?
Сада...
Где је Кеси?
Врати ме на ноге.
*Можда Поп фамилија не може да исплива.*
- Ниси видела да то долази, зар не? - Да ли стварно желиш да радиш ово, девојчице?
Ја знам где је дрога, и што је важније... знам како умиреш.
Да ли желиш да знаш шта значи тигар?
*Дрога је овде.* Види хоће ли то учинити да те воли.
У мојој поруци пише да би треба да ти кажем, да да Дивизија држи Киру, у ул. Бутан б. 216.
Све си овде замутио. Јесу ли сви тако компликовани?
Знао сам да ти то можеш.
Ова имунолошка заштита спасиће ти живот и дозволиће да достигнеш пуни потенцијал.
Постаћеш боља ти, Кира.
Мораш прихватити ту реалност.
Не покушавамо да те повредимо, Кира. Заправо, ти си сав смисао за нас.
Схватам, ниси крива што си заборавила ко си и побегла од нас. Дрога има споредне ефекте.
Немамо начин да сазнамо колико су озбиљни.
Желим да знаш да кривим себе због тога, агенте Холис.
То није стварно.
Била си добровољац, Кира. Био сам против тога.
Била си уверена да ћеш бити та, која ће преживети дрогу.
Морао сам да те подржим. На крају, били смо партнери.
Онда си се успаничила.
Мислиш да би успела да стигнеш овако далеко, и избегаваш нас толико дуго, без икакве обуке?
То је Дивизија у теби, Кира.
Сада, пусти да ти помогнем да се сетиш.
Пусти да ти помогнем, да се сетиш.
Покушавам да нацртам нешто другачије, али не могу.
- Нешто у вези са тим како умирем. - То је тигар.
Озбиљна сам.
Не знам како, али једноставно знам.
Знам да се понашам као да ме није брига, понекад...
... али не желим да умрем. - Кеси...
То се неће десити, Ок?
- Само реци да сам срање уметник и да грешим. - Ти си срање уметник и грешиш. Слушај ме.
Већ си урадила више него што је довољно, за све нас.
- Једина ствар због које треба да бринеш, сада је да будеш безбедна. - Али како?
Почни да корачаш, и немој да размишљаш где идеш.
Само настави да идеш, и не доноси никакве одлуке које неки Посматрач може да прати.
А кад стигнеш на неко безбедно место, сакриј се. Једноставно је.
Не знам како, али знам да ће ово да успе. Обећавам. Не мораш да се плашиш. Веруј ми.
Тако је боље.
Шта ћеш да урадиш?
Не могу да ти кажем.
Због тебе сам испала будала пред мојој породицом!
Не брини.
Нећеш се сећати ничега.
Твоја мајка је врло поносна.
Хоћу да се договоримо. Дрога за девојку.
Ок... Последњи спрат, ул. Мандарин.
- Где је кутија, Ник? - Кира!
Само напред.
Сећаш ли се оне ноћи испод тобогана?
Паркирали смо се на киши и имали ону малу флашу "Џека".
Тада си ми први пут рекао, да ме волиш.
Сећа се.
Хоћу то да чујем од њега.
Сећам се.
Никад се није десило.
Први пут смо се срели јуче.
Никада ниси био на Кони-Ајленду.
Нико није био на Кони-Ајленду.
Искористила сам те, Ник.
И што пре нађемо ту кутију, пре ћу те пустити да заборавиш.
Можда треба да се јавиш.
Моја карта каже да мораш да узмеш ту дрогу. Дај ми Карвера.
За тебе је.
- Хало! - Желиш кутију? Пусти их да живе. Рећи ћу ти где је тачно.
- Још један? - Свакако.
Један за пут.
Не осећај се тако лоше. То "гурање" Кире је упалило и код бољег човека.
4.100
Убиј га.
Је ли то у реду за тебе?
Кутија...
Агенте Карвер...
Садржај ове кутије власништво је владе САД.
Владе? Ми смо једина влада овде. Буди разуман. Нема потребе да ико умре.
Не бавимо се много дипломатијом ових дана.
Вицторе! Направи нам излаз одавде!
Кира!
Кира...
Умрииии !!!
Опа! Импресиониран сам!
Инжењери су увек конзервативни у својим прорачунима, али ово је нешто друго. Хеј!
На истој смо страни, сећаш се?
Што не бациш човека који је покушао да нас убије на овом крову, па да славимо овај дан?
Чекај, Кира, не ради то!
- То је "гурање". Оно што ти је Царвер рекао је лаж. - Наравно, направио си карту и за ово.
Где смо стали? Где смо стали?!
- Не желиш да урадиш то. - Само ме гледај.
Учинићеш ми услугу, ако урадиш. То што је у игли ће те убити.
Потрошио сам стотине потенцијала, да дођем до ње. Она је наш преживели.
Погледај ме.
Познајеш ме.
И ја познајем тебе.
Погледај ме...
Погледај ме.
Пусти га да то уради.
Какав губитак.
Рекла сам ти да понесеш кишобран.
- Мислио сам да си рекла да ће падати киша. - Рекох ти и то да понекад погрешно тумачим.
Можда ће киша испрати то срање из твоје косе.
Па, где је права кутија?
Ево је.
Шта мислиш, колико дуго је твоја мајка ово планирала?
Још пре мог рођења.
То је кључ, Ник. Дивизија ће да уради све да спречи да то доспе у погрешне руке.
- Дакле, заменићемо дрогу за твоју маму? - Још увек радим на томе.
- Хеј, шта је било то што сам убризгао себи? - "9 змајева", сојин сос.
Одвратно је.
- Шта са Киром? - Ти си Посматрач! Ти ми кажи!
Не брини, видећемо гђицу Проблематичну, убрзо.
- Када да то отворим? - Када почнеш да сумњаш у истину.
Стави пиштољ у уста.
Повуци обарач.
----- К Р А Ј ----- (Превод: ПОПеску)